‎Cine e în oglindă?
‎Acesta e testul recunoașterii sinelui ‎în oglindă.
‎Uneori se folosește o pată roșie. ‎Treci testul dacă recunoști
‎că e pe fața ta.
‎Copiii încep să treacă testul ‎pe la 18 luni,
‎un pas important în dezvoltarea lor.
‎Salut.
‎Testele cu oglinda sunt foarte interesante ‎pentru că, la nivel intuitiv,
‎relaționăm cu ea.
‎Privitul în oglindă ‎și recunoașterea sinelui
‎are legătură cu conștiința de sine.
‎Oamenii nu sunt singurele animale ‎care se recunosc.
‎Cimpanzeii au fost primii ‎care au trecut testul.
‎Au urmat și alții.
‎Delfinii...
‎elefanții...
‎și coțofenele.
‎Recent, și peștii au fost testați.
‎Nu sunt 100% convins de pești.
‎Că peștele a trecut testul...
‎a stârnit controverse.
‎Testul are alte rezultate surprinzătoare.
‎Unele maimuțe nu trec testul, ‎deși sunt considerate
‎animale inteligente.
‎Dacă aveți un câine, ‎poate ați observat cum reacționează
‎la propria reflexie.
‎Cercetările inteligenței animale ‎din ultimele decenii
‎au fost contradictorii.
‎Dar ele ne-au oferit ‎și o nouă înțelegere a locului nostru
‎în lume.
‎Pentru a înțelege mai bine
‎de unde venim...
‎originile noastre, trebuie ‎să știm mai multe despre animale.
‎Cum gândesc alte animale?
‎Și cum poate studiul minții animalelor ‎dezvălui ce înseamnă...
‎a fi om?
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Papagalul e o pasăre inteligentă.
‎Poate să pronunțe cuvinte.
‎Desigur, nu știe ce înseamnă ‎acele cuvinte.
‎Sunt cal, nu porc de Guineea.
‎Aproape tuturor le place să privească ‎animale ale căror instincte și inteligență
‎sunt uneori remarcabile.
‎Viața omenirii nu reprezintă decât o clipă
‎în lunga istorie a Terrei.
‎Putem controla ‎multe variabile importante,
‎iar subiecții sunt disponibili la nevoie.
‎INTELIGENȚA ANIMALĂ
‎Mă gândesc la ce este în căpșorul ei.
‎Mereu se uită în jur.
‎Mereu gândește.
‎E foarte deștept.
‎A învățat deja să spună ‎vreo zece cuvinte sau expresii.
‎Are multe opinii și face ce vrea.
‎E foarte ușor să-l superi pe Elliot.
‎Când Elliot întâlnește alți iepuri,
‎crede că e mai bun decât ei.
‎Nu-mi place că spun asta,
‎dar e țâfnos.
‎Cei care au câini sau pisici se întreabă:
‎„Ce gândesc? Ne iubesc?
‎Înțeleg asta?”
‎E omenesc
‎să te întrebi ce gândesc alte animale.
‎Și nu le putem întreba.
‎Animalele au metode ‎de a comunica între ele.
‎Albinele o fac dansând.
‎Balenele cântă.
‎Iar cimpanzeii gesticulează și țipă.
‎Dar oamenii au zeci de mii de cuvinte ‎la dispoziție,
‎care, combinate, pot reda ‎un număr infinit de idei.
‎Deci prima întrebare în cercetarea ‎inteligenței animale
‎a fost dacă animalele pot comunica cu noi ‎pe limba noastră.
‎Acesta a fost primul experiment ‎cu cimpanzeul Viki în anii 1940.
‎Cine sunt eu?
‎Tata?
‎Se vede că nu merge bine.
‎S-a descoperit că cimpanzeul ‎nu poate vorbi.
‎Dar, în 1966, un cuplu de psihologi ‎a avut altă idee.
‎Au luat un cimpanzeu pe nume Washoe, ‎născut în sălbăticie,
‎l-au crescut ca pe un copil uman și ‎au încercat să-l învețe limbajul semnelor.
‎Washoe a învățat cam 150 de semne, ‎printre care următoarele.
‎Periuță de dinți.
‎Îmbrățișare.
‎Deschide.
‎Afară.
‎Lingviștii au definit limbajul ‎ca fiind o comunicare simbolică.
‎Washoe realiza o comunicare simbolică.
‎Utiliza limbajul semnelor ‎pentru a arăta anumite lucruri.
‎Au urmat alte studii importante ‎pe primate, care au arătat
‎că mintea umană și abilitatea noastră ‎de a comunica nu e chiar așa unică.
‎Deci întrebarea era dacă aceste primate ‎foloseau într-adevăr un limbaj.
‎Asta era întrebarea esențială.
‎Până la sfârșitul secolului al XIX-lea, ‎în culturile vestice se presupunea
‎că mintea umană nu are nimic în comun ‎cu cea a animalelor.
‎Dar altfel stăteau lucrurile ‎în religiile estice, ca budismul.
‎Viziunea lor asupra Universului arăta așa.
‎Oamenii și animalele ‎au aceeași natură esențială,
‎fiind legați prin renaștere.
‎Dar viziunea creștină asupra lumii ‎era următoarea.
‎Oamenii sunt superiori, căci au suflete,
‎iar animalele sunt inferioare lor.
‎După mamifere, coborai spre viermi, ‎moluște și așa mai departe.
‎Oamenii erau cei mai aproape ‎de Dumnezeu, căci Acesta și îngerii
‎erau deasupra.
‎Dar Charles Darwin a schimbat acestea ‎cu primul arbore al evoluției
‎din caietul său.
‎Pare ceva minor, dar teoria evoluției
‎a distrus această viziune.
‎În ‎Originea speciilor,‎ Darwin a reușit
‎să ofere o imagine alternativă ‎în care există un arbore, nu o scară.
‎În care toate animalele au evoluat ‎din alte forme de viață,
‎iar toate formele de viață sunt înrudite, ‎chiar și de la distanță.
‎Homo Sapiens e aici.
‎Adică noi.
‎Darwin a zis și că inteligența ‎trebuie să existe în acest arbore:
‎„Diferența la minte dintre om ‎și animalele evoluate, deși minunată,
‎este una de grad și nu de tip.”
‎Dar mintea ‎este greu de studiat științific.
‎Deci, în mare parte ‎din secolul al XX-lea, psihologia
‎a studiat, în schimb, comportamentul.
‎Școala gândului a fost numită behaviorism.
‎Behaviorismul a devenit un fel de religie.
‎La început, ‎obiectivele lor erau în regulă.
‎Ei au trecut de la lucrurile interne, ‎ca sentimentele
‎și gândurile, ‎și au studiat doar comportamentul.
‎Dar behaviorismul a mers mai departe, ‎argumentând că mintea
‎nu contează deloc.
‎Orice semn de inteligență este învățat ‎printr-un sistem de recompense
‎și pedepse.
‎Asta e o explicație a felului ‎în care primatele au învățat limbajul.
‎Psihologul B.F. Skinner ‎era liderul behaviorismului.
‎Munca lui a fost și atacată și aplaudată
‎fiindcă detaliază metode de a forma ‎și controla comportamentul altora.
‎El considera animalele mașini ‎care răspund la stimuli
‎și pe care le poți învăța aproape orice ‎cu recompensele și pedepsele potrivite.
‎De exemplu, pe porumbei să citească.
‎A învățat răspunsul la fiecare semn ‎cu recompense cu mâncare.
‎Sau să joace ping-pong.
‎Sau să piloteze rachete în război, ‎ceea ce a funcționat, dar nu s-a folosit.
‎Skinner credea că și oamenii învață așa, ‎chiar dacă noi suntem mai avansați.
‎Într-un interviu din 1977, el a argumentat ‎că inteligența umană și cea animală
‎sunt doar condiționări.
‎Bineînțeles, ‎comportamentul uman e foarte diferit,
‎mult mai complex decât cel al animalelor,
‎dar principiile fundamentale ‎sunt aceleași.
‎Lingvistul Noam Chomsky ‎nu era de acord cu Skinner.
‎Într-un interviu din același an, ‎Chomsky a argumentat că oamenii
‎nu trebuie condiționați ‎pentru a învăța limbajul.
‎Suntem făcuți pentru acesta ‎și asta e clar de la vârste fragede.
‎Majoritatea părinților ‎nu oferă instrucțiuni sistematice
‎copiilor lor și totuși aceștia învață.
‎Într-un anumit sens, am putea spune ‎că limbajul nu se învață.
‎El credea că animalele au alte calități.
‎Când a fost întrebat dacă primatele precum ‎Washoe pot învăța un limbaj, a răspuns:
‎„Oamenii pot zbura aproximativ nouă metri, ‎atât reușesc la Olimpiade.
‎Dar e acesta zbor?
‎Întrebarea nu are niciun sens.”
‎După Washoe, cercetătorii l-au învățat ‎pe alt cimpanzeu limbajul semnelor.
‎Nim Chimpsky...
‎Au revizuit imaginile cu alte studii ‎făcute pe primate...
‎S-a concluzionat că acești cimpanzei ‎pot imita cuvinte izolate,
‎dar nu pot vorbi în propoziții spontane ‎sau corect gramatical,
‎așa cum fac oamenii.
‎Până la urmă, cea mai lungă propoziție ‎a lui Nim Chimpsky a fost de 16 cuvinte:
‎„Dă portocală mie mâncat portocală ‎eu mâncat portocală dă eu mâncat
‎portocală dă mie tu.”
‎Behaviorismul și-a pierdut popularitatea.
‎Chiar dacă acum nu mai credem așa mult ‎că au un limbaj,
‎au creat acel întreg domeniu al cogniției ‎animale demonstrând că primatele
‎pot face mai mult decât credeam.
‎Datorită lui Darwin, cercetătorii susțin ‎că inteligența umană a evoluat
‎de la primele primate. Prima divizare ‎a avut loc acum șapte milioane de ani
‎și următoarea aproximativ ‎acum 200.000 de ani.
‎Atunci a apărut Homo Sapiens.
‎Apoi, într-o clipă a evoluției, ‎oamenilor li s-au dezvoltat creierele,
‎și-au dezvoltat limbaje complexe, culturi, ‎tehnologii, civilizații și s-au răspândit
‎pe tot globul.
‎Potrivit unei teorii, ‎creierul uman e excepțional
‎căci are mai mulți neuroni.
‎Creierul uman are cam 100 miliarde ‎de neuroni.
‎Adică de trei ori mai mulți ‎decât cimpanzeii
‎și de o mie de ori mai mulți ‎decât un șoarece.
‎Dar, recent, un studiu a arătat că ‎elefanții au 260 de miliarde de neuroni,
‎de trei ori mai mulți decât noi.
‎Cercetătorii au încercat să afle ‎și dacă tipul nostru de neuroni
‎e special.
‎Nu par speciali.
‎Dacă te uiți la un slide cu creier uman
‎sau de șoarece ‎și îl arăți unui neurocercetător,
‎i-ar fi greu să îți spună dacă e de om
‎sau de șoarece.
‎Dar nu toți neuronii au aceeași funcție.
‎Creierul uman are neuroni speciali ‎care se activează când învățăm
‎din comportamentul altora.
‎Se numesc „neuroni-oglindă”.
‎Dar cercetătorii au găsit neuroni similari ‎în creierul altor primate.
‎Iar un studiu i-a descoperit ‎și la vrăbiile americane.
‎Aceștia se activează când păsările imită ‎ciripitul altor păsări.
‎Deci nu am găsit încă ‎neuronul specific uman.
‎Sunt 100 de miliarde de neuroni, ‎deci mai avem de căutat.
‎RAPORTUL CREIER-CORP LA ANIMALE
‎Oamenii sunt pe primul loc ‎la raportul dintre creier și corp.
‎Alte animale considerate inteligente ‎sunt, la fel, în top.
‎Iar animalele cu creier mare ‎trăiesc, de obicei, mai mult.
‎Când vorbim de inteligență ‎la alte animale,
‎ne concentrăm pe capacitățile cognitive
‎cu care oamenii se mândresc.
‎Precum inteligența socială, ‎căci avem abilitatea de a trăi
‎în structuri sociale complicate.
‎Dar la fel fac și cimpanzeii, la scară ‎mai mică, deci le trebuie inteligență
‎să ia decizii ‎privind sentimentele celorlalți.
‎Pot prezice comportamentul altcuiva?
‎Pot provoca acest individ? ‎Voi fi susținut dacă o fac?
‎Cum mă împac și cu cine după lupte?
‎Trebuie să ia des decizii complexe.
‎Cercetătorii cred că cimpanzeii au empatie ‎căci căscatul lor e contagios.
‎Un studiu din 2009 a arătat ‎că cimpanzeii cască
‎dacă văd un desen ‎cu alt cimpanzeu căscând.
‎Credeam că suntem unici fiindcă ‎folosim unelte pentru a rezolva probleme.
‎Întâlnim probleme ‎despre care nu știam că există.
‎Universul e aleatoriu,
‎e greu de prezis, ‎iar una dintre definițiile inteligenței
‎este că un animal poate rezolva ‎problema întâlnită pentru a obține
‎obiectivul dorit.
‎În 1960, Jane Goodal a descoperit ‎că cimpanzeii folosesc unelte.
‎Apoi cercetătorii au descoperit ‎ceva surprinzător:
‎și păsările fac asta.
‎De exemplu, ciorile din Noua Caledonie ‎utilizează bine uneltele.
‎Acum știm asta.
‎Pot chiar crea unelte, le pot modifica, ‎pot face secvențe de unelte.
‎Dacă alte animale rezolvă problemele ‎pe măsură ce le întâlnesc,
‎oamenii au crezut că sunt speciali ‎pentru că învață din amintiri
‎și că pot plănui pentru viitor.
‎Credeam că animalele ‎sunt captive ale prezentului.
‎Oamenii sunt diferiți ‎pentru că ne aducem aminte
‎de anumite evenimente.
‎Putem gândi în viitor, face planuri ‎pentru mâine sau mai departe,
‎iar asta ne deosebește.
‎Dar cercetarea alunarului lui Clark, ‎alt membru al familiei Corvidelor,
‎arată că acesta ascunde până la 30.000 ‎de semințe în 6000 de locații diferite
‎și că le găsește apoi după multe luni.
‎Eu nu știu nici unde am parcat mașina,
‎deci ce fac ei mi se pare impresionant.
‎Dar oamenii nu fac planuri ‎doar pentru viitorul lor.
‎Facem planuri ‎pentru viitorul speciei noastre.
‎Construim școli, biblioteci și muzee.
‎Avem cultură.
‎Cultura reprezintă responsabilitatea ‎comună pentru copiii noștri.
‎Și cred că acest model se întâlnește ‎într-un mod rudimentar la animalele
‎care au grijă de puii lor.
‎Pe Coasta de Fildeș, un studiu pe trei ‎grupuri de cimpanzei înrudite genetic
‎a descoperit că fiecare grup ‎folosește diferite unelte
‎pentru a sparge aceleași alune africane.
‎Asta dovedește că fiecare grup ‎și-a învățat puii diferit.
‎Și balenele au cultură.
‎Aceasta e o piesă populară ‎a balenelor cu cocoașă.
‎În 2009, ‎doar acest grup de balene o cânta.
‎Apoi, în 2010, au întâlnit alte grupuri ‎de balene într-un loc comun de hrănire.
‎Unul dintre acele grupuri ‎a renunțat la piesa pe care o cânta
‎și s-a întors acasă ‎cântând această nouă piesă.
‎Acest fenomen ‎se numește revoluție culturală.
‎Aceste descoperiri au perturbat ‎felul în care înțelegem
‎modul de evoluție a inteligenței.
‎Spre deosebire de primate, păsările și ‎balenele sunt rude îndepărtate ale omului.
‎Balenele și omul sunt mamifere ‎și au un strămoș comun.
‎Acesta a trăit acum 100 de milioane ‎de ani. Ultimul nostru strămoș comun
‎cu familia Corvidelor...
‎a trăit acum 300 de milioane de ani, ‎înaintea dinozaurilor.
‎Convergem spre aceleași abilități,
‎nu fiindcă suntem rude apropiate,
‎ci fiindcă am întâlnit probleme similare
‎și am dezvoltat ‎aceleași structuri cognitive.
‎Acest lucru s-a petrecut cu abilitățile ‎fizice în toată lumea animală.
‎Specii neînrudite dezvoltă independent ‎trăsături similare pentru nevoile lor:
‎aripi, aripioare dorsale și venin.
‎Acest lucru se întâmplă și cu mintea.
‎De aceea, animalele din tot spectrul ‎arborelui evoluției
‎pot avea o conștiință a sinelui.
‎La pești, e greu de demonstrat.
‎Motivul pentru care a încercat ‎să curețe semnul roșu
‎poate fi că a simțit ‎când cercetătorii i-au atins solzii
‎cu cerneală, nu pentru că s-a recunoscut.
‎Testul oglinzii mai are și alte limitări.
‎O parte a problemei cu testul pe care ‎vi l-am făcut e că e foarte vizual.
‎Poate alte animale nu folosesc vederea ‎așa cum o facem noi
‎pentru a recunoaște ‎alte ființe umane conștiente.
‎Asta dezvăluie o greșeală fundamentală ‎a modului în care am studiat animalele.
‎Într-un fel, testele noastre ‎au fost asemănătoare cu o oglindă.
‎Au căutat calități ale omului, ‎au folosit măsuri ale omului,
‎s-au bazat ‎pe felul în care omul percepe lumea.
‎Așa arată vederea câinelui ‎în comparație cu cea a omului.
‎Câinii văd în nuanțe de roșu și verde,
‎iar vederea lor e între patru și opt ori ‎mai puțin precisă decât a omului.
‎Ei navighează prin lumea lor ‎cu ajutorul mirosului.
‎Acesta e de 10.000 de ori mai puternic ‎decât la om.
‎Cercetătorii au creat un test cu canistre ‎de urină pentru a vedea dacă câinii
‎pot deosebi propriul miros ‎de unul amestecat cu alte arome.
‎Câinii au mirosit mai mult timp amestecul ‎decât mirosul lor,
‎indicând faptul că ei sunt conștienți ‎de sine, dar prin miros, nu prin vedere.
‎Asta poate explica de ce, ‎în 2011, s-a descoperit că elefantul,
‎un animal inteligent după multe standarde, ‎nu a reușit să folosească bățul ca unealtă
‎pentru a obține fructe la care nu ajunge.
‎Pentru a înțelege elefantul, ‎trebuie să înțelegem
‎că el are un simț al mirosului ‎de 100 de ori mai bun decât al câinelui.
‎Apoi cercetătorii au modificat testul.
‎În loc de bețe, ‎ei au lăsat o cutie și o anvelopă
‎pentru a vedea ‎dacă elefantul se va urca pe ele.
‎Elefanții au trecut testul.
‎Credem că pentru ca un elefant
‎să ridice un băț...
‎el trebuie să renunțe la miros.
‎Trebuie să înțelegi elefantul și că trompa
‎nu e o mână.
‎Are funcții foarte diferite.
‎Fiecare animal privește lumea diferit,
‎cu propriile capacități perceptuale.
‎Unele animale văd și aud lucruri ‎pe care noi nu le observăm.
‎Să luăm ca exemplu liliacul. ‎Această specie și-a dezvoltat abilitatea
‎de a simți mediul înconjurător ‎prin ecolocație.
‎Asta înseamnă că navighează ‎emițând un sunet cu frecvență înaltă
‎care nu poate fi auzit de om ‎și care ricoșează în obiectele din jur.
‎Iar somonii folosesc câmpul magnetic ‎al Terrei ca un compas
‎pentru a naviga mii de kilometri în ocean
‎înapoi către locul de reproducere.
‎Fiindcă noi nu putem să facem asta, ‎ne face să părem inferiori
‎liliecilor sau somonilor.
‎Pierdem cu vederea lucruri inteligente ‎pe care le fac animalele
‎fiindcă folosim inteligența umană ‎drept standard.
‎Dacă extindem conceptul de inteligență ‎pentru a include mai multe animale,
‎le protejăm mai mult.
‎Parlamentul spaniol a adoptat o hotărâre ‎pentru a acorda drepturi primatelor
‎și a le proteja de captivitate ‎sau experimente.
‎La fel se încearcă în SUA pentru a acorda ‎drepturi legale primului elefant
‎care a trecut ‎testul recunoașterii sinelui.
‎Iar guvernul indian a interzis ‎spectacolele cu delfini
‎datorită multiplelor dovezi că delfinii
‎sunt o specie „foarte inteligentă”.
‎Trebuie să ne ancorăm propria existență ‎în natură.
‎Avem tendința să ne diferențiem. ‎Să ne separăm.
‎Dar nu e așa. Suntem interconectați cu ea.
‎Deci nu putem trata natura cum vrem, ‎trebuie să avem grijă.
‎Până recent, cercetările s-au axat ‎pe animale
‎care ne amintesc de noi.
‎Abia am început ‎să privim dincolo de acestea.
‎Caracatițele sunt probabil ‎cele mai diferite de oameni,
‎dar și de celelalte animale de pe planetă.
‎Caracatițele fac parte ‎din grupul cefalopodelor
‎și prezintă anumite semne tipice ‎de inteligență.
‎Ca oamenii sau alte primate și păsări, ‎folosesc unelte,
‎ca această coajă de cocos ‎pentru protecție.
‎Chiar cară unelte cu ele pentru viitor, ‎deci planifică
‎la fel ca alunarul lui Clark.
‎Recunosc persoanele
‎și sunt interesate de lucrurile noi, ‎ca această cameră.
‎Dacă prezinți un obiect nefamiliar ‎animalelor sălbatice,
‎fie sunt speriate de el, ‎fie nu au de a face cu el.
‎Dar o caracatiță privește ‎o bucată de plastic,
‎un obiect viu colorat ‎cu foarte mare interes.
‎Caracatițele și rudele sale, sepiile, ‎își pot transforma total
‎culoarea pielii în câteva milisecunde,
‎ceva ce cercetătorii, inițial,
‎nu au considerat ‎un semn al inteligenței...
‎poate pentru că oamenii nu pot face asta.
‎Așa știi că vor cuceri lumea.
‎Au opt brațe și fac asta.
‎E evident că ceva groaznic ‎se va întâmpla cândva
‎între noi și caracatițe.
‎Dar caracatițele sfidează ‎corelația clasică cu inteligența.
‎Trăiesc vieți scurte, cam doi ani.
‎Tind să trăiască singure, ‎nu în grupuri sociale.
‎Și e greu de făcut un raport ‎între corp și creier, căci creierul lor
‎și corpul sunt greu de diferențial.
‎Din cele 500 de milioane de neuroni, ‎două treimi sunt răspândite
‎în tentacule.
‎Asta poate pentru că sunt mai departe ‎de oameni decât primatele,
‎alte mamifere sau păsări ‎în arborele evoluției.
‎Cel mai apropiat strămoș al nostru ‎nu era deștept deloc.
‎Era un fel de vierme ‎care a trăit acum 700 de milioane de ani.
‎În timpul evoluției animalelor,
‎noi am avut un curs diferit de al lor.
‎Am fost pe un drum independent.
‎Dar mulți cercetători cred că caracatițele ‎au evoluat singure la o inteligență
‎pe care o recunoaștem.
‎Deci printre milioanele de specii ‎care împart lumea cu noi,
‎pot să existe peste tot animale ‎care gândesc și simt.
‎Ne-ar plăcea să înțelegem ‎ce fel de loc e Universul.
‎Un aspect important al acestei întrebări ‎este ce părți din Univers
‎au experiențe, gânduri sau minte?
‎Suntem doar noi?
‎E peste tot?
‎Sunt doar câteva animale?
‎Asta e foarte important ‎la această întrebare
‎dacă vrem să înțelegem ‎în ce lume trăim.
‎Subtitrarea: Dan Anescu